https://slama.dev/comeback/
To teprve neseš tu stojku před vchod?
Ne.
No proto, teď už je čas zavírat.
No jasně, ji nesu dovnitř.
Že neuhodneš, co se mi dneska stalo.
Ne.
Tak to aspoň zkus.
Nebyl jsi náhodou celý odpoledne zalezlej naproti v té prodejně koberců a nešmíroval jsi, sem otevřel včas, co?
Ne.
Toto mě to nezajímá.
Počkej, tebe nezajímá, že mě pozvali k nám do školy na besedu?
Jako slavnýho absolventa?
Ne.
Ivo, co když omdlím?
Proč bys omdlívala?
Prostě vstaneš, řekneš pane prezidente.
Už není prezident.
Tak pane Havle.
Havle.
Jmenuji se Saša Bučková a jsem jediná z téhle školy, komu ředitel dovolil se na besedách se slavnýma absolventama vůbec na něco zeptat.
Protože je starej posera.
Ivo.
No.
A pak se Havla zeptáš na co chceš?
No a na co?
Ježíš, to vymyslíme.
Stejně za všechno může Kropáčková.
Kdyby si dneska vzala podprsenku, tak se pan primátor na besedě tak hloupě nepřeřekl a nebyl by průšvih.
Lexo!
Musím na internet, slíbil jsem Kropáčkovi, že to tam dám.
Lexo, to přeci nemůžeš.
No, jak kdybych natočila na mobil primátora, jak říká, že se bude otevírat nová prsa metra.
Tak to tam taky dám.
Ale Lexo!
No?
Ty mi ještě něco dlužíš.
Sázka je sázka.
Kdo to mohl vědět?
Já, Saša a asi tak 10 milionů dalších.
No?
Kačer nebo buližník?
Kačer.
Kačer je lepší.
Nic neslyším.
Teď smutný kačer.
Hele, proč je kačer smutný?
Tak příště.
Příště vyhraju já a ukážeš prsa.
Ivo, co kdyby jednou vyhrál?
Člověk, který se vsadí, že nikdo nemůže být primátor, protože primátor je sýra, mý prsa nikdy neuvidí.
Dobré odpoledne.
Omlouvám se, ale ten prasák, co mě vezl taxíkem, se zdržel s milenkou a vyzvedl mě pozdě.
On to s vámi rozebíral?
Nemusel, bylo to evidentní.
Marcelko, to, že podezíráte zrovna z nevěry, neznamená, že jsou všichni muži stejní.
Měl drahou košili s ručně vyšitým monogramem od manželky.
A přitom byl cítit laciným glycerinovým mýdlem, jaká se používají v hotelech nevalné pověsti.
No a nemůžou doma šetřit mýdlem?
Tomáši, tak elegantní monogram nemohly vyšít prsty rozpraskané od glycerinového mýdla.
Jak se jmenuje ten kurz, na kterém jste byla?
Usvědčte manžela z nevěry deduktivní metodou.
Klobouk dolů.
A to všechno po první lekci.
Tak těžké to zas nebylo.
Cestou jí volal, že si v tom hotelu zapomněl trenky.
Tak to se vás raději nebudu ptát, jestli uhodnete, co se mi dneska přihodilo.
Myslíte tu besedu ve škole?
Jak jste to uhodla?
Leží tu pozvánka pro Pavla Hornáka.
Jeho jméno je škrtlé fixou a nad ním je napsáno vaše.
No, Pavel neměl čas.
Ale měl byste si na to koupit nové sako.
Máte děravou kapsu.
Co?
Dole u lemu vidím obrysy drobných mincí.
A teď mě omluvte, vzala jsem si od toho obšourníka vizitku a je tu i číslo domů.
Chudinka jeho žena.
Už jste si vyřídil s Ozzákem, že dneska odpoledne neotevřel?
Jak neotevřel?
Sprchlo.
Takže místo, kde obvykle stává stojka, by mělo být suché.
Dobrý den.
Teď přece říkal, že...
Ozzáku!
Moment.
Teď odešel, nejspíš nás slyšel.
Neodešel.
Poslal jsem ho uklízet do kumbálu.
Asi jste necítil průvan typický pro otevření okna do světlíku.
Omlouvám se, promiňte.
Dělám průzkum veřejného mínění.
Jaké doma používáte mýdlo?
Je u Simony!
To vím i bez vás.
Výhradně olivové?
Myslela jsem si to.
Tak to bych pro vás měla zajímavou informaci.
Ozzáku!
Ozzák tady není.
No to je divný, vždycky je tady.
Dneska ne.
To se mě jako nezeptáš, jestli si dám?
Ne.
No ale já bych si možná něco dal.
Ta moje hlava děravá, já Ozzáka viděla.
Říkal, že zaspal otvíračku a šel se ti omluvit domů.
Omluvit?
Taky má za co.
Tak tam za ním běž, ať se dlouho netrápí.
Víš co?
Fajn, ať se dusí.
No to on se asi dusí.
A já mám chuť slavit.
Že neuhodneš, co?
Tu besedu ve škole?
Jak to víš?
Tak to tam kopni a skoč za ním.
Tak ty říkáš, že šel domů?
A sakra.
Ozzák nikdy neodchází od nedopitýho piva.
Takže to bude asi tam, hle, pod tou celtou.
Ale chce se ti omluvit.
Jen ať se dusí.
Ahoj.
To je dost.
A, knedlíčková.
Kde je Ozzák?
Mám pro něj knedlík.
Uklízí v kumbále.
Zrovna, když se mi jednou nerozpadnul.
Tak, Ivuško, že neuhodneš.
Co se mi dneska stalo?
Ta beseda ve škole?
Jak to víš?
Volal ředitel.
Aha.
A chtěl mi ještě něco?
Tobě nic.
Ale mě prosil, abych dohlídla, že si na tu besedu nevezmeš to strašný starý sako, ve kterým jsi byl dneska ve škole.
No to snad myslí vážně.
To jsem mu taky říkala.
Ivuško, takhle bys s ředitelem mluvit neměla.
I když jsi hodná, že ses mě zastala.
Kdo se tě zastával?
Slíbila jsem mu, že na to nejvíc můžu dohlídnout, že si koupíš nový strašný sako.
Co všichni najednou máte s mým sakem?
Jak najednou?
Já ti pořád říkám, že v něm vypadáš jako děda z Vtelna.
Jsem tátovi prostě podobnej.
Má sto kilo a fousy.
Akorát to sako je stejný.
Náhodou, tohleto je úplně jiný hnědý sako.
Ale úplně stejně strašný.
Ale teď ještě dobrý.
A ta díra v kapse se zašije.
Se zašije.
Já si ale ještě nechci kupovat nový sako.
Já vím.
Dobře.
Protože si vždycky koupíš stejný.
Ty, Ivono, neštvi mě.
Jakoby tohleto bylo úplně stejný, jako to předtím.
Na vlas.
Nemusím vstát a hledat to starý.
Můžeš zůstat sedět.
Je tady s náma.
Saša mi z něj ušila chňapku.
Vždyť bylo ještě dobrý.
Líd, si to přiznej.
Ty si budeš hnědý saka kupovat do smrti.
No dovol, já se náhodou můžu změnit.
Změň sako.
Dobře, až si půjdu kupovat nový sako, tak bude jiný.
Náhodou to je trochu jiná barva.
Jo?
No, podívej, vidíš?
Tady jsou takový bílý nitky.
To jsou nudle.
Ať vás to ani nenapadne.
Co za kára, Mambo, to do mě nedělejte.
A co jako?
Jít do hospody.
Tak já jsem něco řekl?
Prostá dedukce.
Cože?
Pomocí dedukce mohu z výrazu tváře a pohybu očí vyčíst i vaše nejtajnější myšlenky.
No to bych chtěl vidět.
Vás prokoukne každej začátečník.
A nicméně jako trénink.
Takže, poté, co jste se zašťourala v uchu, což bylo znamení, že jste upoutal mou pozornost, se vaše oči zafiksovaly na dveře.
Z výrazu vaší tváře jsem usoudila, že jste začal přemýšlet.
Napadlo vás, že je venku tak hezky, že možná otevřeli zahrádky.
Potom jste pohlédl na hasicí přístroj a polkl jste.
Uvědomil jste si, jakou máte žízeň.
A když jste se potom podívali na ten plakát s vyplazeným jazykem, napadlo vás, jak snadné by bylo se tady na to vykašlat a mazat někam do hospody.
Bylo to tak?
Ne!
Proč jste tak šmejdil očima?
Lítala tady moucha.
Ale když už o tom tak mluvíte...
Kam pak?
Uklízet do kumbálu.
Ty jsi tam včera neuklidil?
Zatím nebyla nálada!
A proč máš tu plácačku?
Se zeptej Mamby, ta ví všechno!
Marcelka?
Dobré ráno, Tomáši.
Tak co s tím sakem?
Domluvil jsem se s Ivou, že mi tu díru zašije.
Půjdete před studenty v nemoderním zašívaném saku?
Jak nemoderním?
Koupil jsem ho v oddělení mladé módy.
Už jste někdy viděl oddělení staré módy?
Ne.
Vy se vůbec nevyznáte v marketingu.
Oddělení mladé módy je móda pro staré.
Není to matoucí?
Kdyby se nějaké oddělení jmenovalo stará móda, lidi by tam nechodili.
A proč?
Protože by si připadali staře.
No tedy.
A jak se tedy jmenuje móda pro opravdu mladé?
Volnost na skate.
Já si v něm staře nepřipadám.
Brácha vlky, co je tady za pořádky?
Tady bývala vždycky Jednota.
No tak dobře.
No vidíte, ředitel bude mít radost.
On to říkal i vám?
Máme i základy špionáže.
No teď dám, Marcelko.
No nezlobte se, ale musím se to nějak naučit.
Zoran není žádný začátečník.
Přece jeden hnědej vlas na košili ještě není důkaz nevěry.
Nakonec to nebyl vlas, byla to koňská žíně.
No tak vidíte.
No, tím hůř, Zoran koně nesnáší.
No, tak se o ně někde otřel.
V kapse měl papírový kapesníček s motivem koně.
No, třeba jiný nesehnal.
Byly na něm stopy ženských slz.
Určitě ji taky trápí.
Tu děvku.
Promiňte.
Zoran vždycky sliboval, že bude jezdit na koni se mnou.
Co sem lezete?
Tady uklízím já.
Už to máš?
Ještě moment.
Buližník nemluví, buližník je kámen.
Ivo, tak už ho nech.
Tobě ho je líto?
Ne, ale znervózňuje mě, že mi kouká přes rameno.
Buližníku, běž.
Už se nesázím.
To nevydržíš.
Ivo, já to nezvládnu, určitě omdlím.
Uvidíš, že zvládneš.
Nezvládne.
Tak co, nechápeš, zvládne.
Saď se.
Bojíš se?
Ne.
Tak.
Sašo, promiň.
Já to nezvládnu.
Zvládneš, neboj.
Myslíš?
Nemyslí, nemyslí, jinak by nesedala.
Dobře.
Ivo, nedělej to, já to nezvládnu.
Zvládneš.
Jo, uvidím prsa.
Já ti věřím.
Teď už to vůbec nezvládnu.
Ahoj, tati.
Je, to nový sako ti sluší.
Ivo, nebuď ironická.
A jsem rád, že jsi se mnou nešla, jenom bys mě znervózňovala.
Ale se Simčou to bylo jiný nakupování.
Obchod našla, velikost mi vybrala a ani ke kase jsem nemusel.
Všechno zařídila.
Sice od minulého saka podražily, ale aspoň budu reprezentovat.
Tak ukáž.
Skočím k nám a přinesu ti to pěkně rozbalené.
A proč?
Aby se vám tady nehromadily balicí papíry.
A ty si tady právě hromaděj.
Žehlí se a schovávají na Vánoce.
Saša vám je vyžehlí.
Můžu?
Ne!
Už sis toho udělal dost.
Prodavačka v obchodě říkala, že k mému typu pleti jde nejlépe lískový oříšek.
Takže hnědá.
Ne!
Lískový oříšek!
No v tom obchodě pod těma zářivkama vypadalo trochu jinak.
Tak si ho zkus, ať vidíme tu revoluci.
Já ti pomůžu.
Ale ne, prosím tě!
Přece mi ženská nebude pomáhat do saka.
A teď to nový.
Ty přestaň!
Možná to není velká změna, ale aspoň nebudu mít děravý kapsy.
To je Simonky.
Co se stalo?
Promiňte jí, Tomáši.
Právě se dozvěděla, že ji manžel taky podvádí.
Máte nový sako.
Co?
Všimla jste si?
A jistě jsem byla jediná.
Jak to víte?
Jen málo lidí si na první pohled všimne čtyř knoflíčků na rukávu místo tří.
Teď má jinou barvu.
Tohleto je odstín lískový oříšek.
Tamto staré byl karamel.
A to má být ta změna, kterou jste slíbil Ivě?
Já jsem náhodou Ivě nic neslíbil.
Ne?
Středa 19:36.
Tomáš: No dovol, já se náhodou můžu změnit.
Iva: Změň sako.
Tomáš: Dobře, až si budu kupovat nový sako, tak bude jiný.
Marcelko, já vás žádám, abyste na naší rodině přestala trénovat.
V noci před barákem sedíte v zaparkovaném autě?
Ozzák říká, že jste mu vzala otisky prstů a teď jste nám ještě do bytu namontovala odposlouchávací zařízení?
Žádná štěnice, poslouchala jsem za dveřmi.
Učí nás i klasické metody.
Prostě s tím přestaňte.
Sice nemám za co se stydět, ale je mi to nepříjemné.
Nemáte?
Jak to myslíte?
Nemyslela jsem, že jste taky takový.
Jaký?
Stejný jako všichni.
Složíte slib, medový řečičky a potom to všechno klidně zahodíte.
A chudák ženská pak celý noci probrečí.
Ale já jsem nic neslíbil.
Já jsem jenom řekl, že si koupím jiný sako.
Ale nekoupil.
Moment.
Iva v noci pláče?
Nic jste nepochopil.
Ne.
Takže vám se to sako nelíbí?
Ne!
Zabiju ho!
To si budu zvracet.
Já budu zvracet, až se na mě bude Lexa dívat.
Ivo, promiň.
Na omluvy je pozdě.
Měla sis položit otázku a ne ho opravovat.
Ale on udělal chybu.
Prezidenti se neopravují.
Už není prezident.
Mě taky neopravuj.
Promiň, Ivo.
Tohle je nejhorší den mýho života.
A mýho taky.
Jenomže ty jsi ho zavinila sama.
Ale on řekl, že je Dněpr delší než Volha.
No a co?
Volha je delší.
Tak to je dobře, že jsi mu to řekla.
On to teďka ví.
Lexa si připravuje foťák.
Ježkovy oči, proč opravuješ prezidenty, když si potom mlátíš o zem?
Už není prezident a proto jsem neomdlela.
A proč teda?
No protože jsem řekla, že není pravda, že je Dněpr delší než Volha, chápeš to?
Ne.
Já jsem před prezidentem řekla prdel.
A už není prezident.
Já vím.
Díky, ségra.
Tak ukáž.
Ivo, promiň.
Na ten foťák zapomeň.
V pohodě.
Nechceš chvíli počkat?
Ne.
Třeba do večera?
Ne.
Ale večer jsou větší.
No jasně, bodejť.
Tak já uvidím večer.
Dobře, večer ti ukážu.
Super.
No tak já dám zatím na internet toho Havla.
Ona se nakonec ptala Kropáčková.
No jasně, hned jak jste vy dvě vypadly.
Ale co se zeptala?
Koho to zajímá?
Já už jdu.
Nikam nechoď.
Marcelka má dneska nějakou divnou náladu.
Mám pocit, že chce Zoranovi sdělit obvinění.
Tak to si dám ještě jedno, synku.
Panáka.
No to jsi neřekl moc hezky.
Ale neprovokuj.
Máš u mě ještě vroubek.
Ale prosím tě, takový hezký sako jsme ti koupili, jaký seš v něm teďka štramák.
Prčes, mám to starý.
Pardon, ta hnědá mě zmátla.
Co je sakra divného na tom, že mám prostě rád hnědý saka?
No jasně, pan Hnědák přece musí nosit hnědou.
Cože?
No pan Hnědák, když ti tak říkali všichni celou dobu na střední.
Ach, proboha, vždyť jsem tehdy nic hnědýho nenosil.
Co to hnědý sako?
Bylo tmavě béžový.
No to je fakt, ale pan tmavej béžovák by neznělo tak dobře.
Tak pan Hnědák, jo?
Je to kratší.
Já vám ukážu, já vám ukážu!
Necháš tady toho panáka!
Ještě ten má teda divnou náladu.
Ale pro tebe mám něco úplně neškodného.
No, Simono, před ní o téhle aférce ani slovo.
Bych neměl chvíli klidu.
Promiňte, že sem takhle vpadám, ale mám před sebou důležitou schůzku a potřebuju něco na kuráž.
A vy jste vždycky blízko chlastu.
To je teda den.
No, už ukazuju.
Sem si myslel, že přitom bude světlo.
To se neřeklo.
Sakra.
Proč je tady zhasnuto?
Vždyť ses nesvlíkla!
Ivo?
Tati?
No, Lexo?
Už jsi Ivě koupil skate?
Marcelko?
Nejdu nevhod?
Ne, ne, ne, pojďte dál.
Děje se něco?
Děje, Tomáši, děje.
Zoran mi koupí koně, krásného hnědáka.
Aha, tak to je hezké.
Chce si vás udobřit.
Není proč, nic neprovedl, všechno vysvětlil.
I ten kapesník?
Jo.
Ty slzy patřily té slečně, která toho koníka prodává.
Nechtěla se ho vzdát, chudinka.
Zoran ji musel celé večery přemlouvat.
Já jsem tak šťastná.
A vám to dneska v tom novém saku taky pěkně sluší.
Mám to staré.
No, knoflíčky.
K čertu s knoflíčky.
Vypadáte skvěle.
Jo, díky.
To nové jsem vyměnil za nějaké mladistvé oblečení, ale nosit to nebudu.
Není to můj styl.
To nevadí.
Já jsem byla taková nána.
Myslela jsem si, že můžu vědeckými metodami zkoumat lásku.
Dedukovala jsem a neviděla let mouchy.
Marcelko, já vám v poslední době moc nerozumím.
To máte jedno, ale vypadáte skvěle.
Tak já letím.
Zoran si odskočil do hotelu Kopule podepsat s tou slečnou smlouvu.
Ale určitě už bude hotov.
A potom se jdeme projet na Tomíkovi.
Na kom?
No na tom hnědákovi.
To jméno jsem mu dala já.
Vůbec nevím, jak mě to napadlo.
Tak pa.
No, ještě není tak špatný.
Snad se na té besedě za mě nebudeš muset stydět.
Na mě si dej pozor na Kropáčkovou.
Aby ses nemusel stydět ty.
Uvidíš, že to dobře dopadne.
Neuvidím.
Cože?
Ředitel mi dovolil místo besedy na dvoře třídit odpad.
Ivo, to je přece hrozný.
Proč?
Aspoň udělám něco pro planetu, ne?
Tak brácha, jdeme jenom spolu.
Soráč, brácha, jsi chuť uklízet.
Dobrý den, pane řediteli.
Á, pan Pacovský.
Já vás musím připravit na jednu takovou.
Choulostivou věc.
Já teď jsem vám vzkazoval, abyste si to sako nebral.
Budeme jak dvojčata.
No, nejsou úplně stejná.
No, jdeme, jdeme.
Takže já jsem nezlomil toho Hornáka.